Kas Eesti on õigusriik? 

Püüan pealkirjas esitatud küsimusele vastust leida Linnamäe paisjärve näitel. Kõigepealt meeldetuletuseks, et nimetatud paisjärv on meie elukeskkonna osa juba aastast 1924, kui käivitati Linnamäe hüdroelektrijaam (HEJ). Isegi nõukogude okupatsioon ei suutnud järve puutuda, sõja käigus lasti küll jaam õhku, aga paisutus säilis. 
Vald seadis hoonestusõiguse Eesti Energia kasuks ning viimane kaasas hulgaliselt Rohelise Energia tarbijate raha ning taastatud Linnamäe HEJ alustas elektri tootmist 2002. aastal. Kõik paistis pilvitu ka siis, kui kaks aastat hiljem keskkonnaminister allkirjastas määruse nr 73, millega kinnitas lõhejõgede nimekirja, kus sees ka Jägala  merest kuni Jägala joani. Määruse seletuskirjas mustvalgel kirjas, et olemasolevaid vesiehitisi määrus ei mõjuta. 
Nii elasingi üheksa aastat rahus, sest uskusin, et seadus kaitseb meie elukeskkonda. Siis järsku (täpsemalt 2013. aasta detsembris) ilmusid Keskkonnaministeeriumi ametnikud valda nõudmisega, et merest tulevad lõhed peavad üle Linnamäe tammi pääsema ja kuna see ei ole võimalik, siis tuleb tamm lammutada, järv alla lasta ning sisuliselt uus lõhejõgi ehitada. Keskkonnaministeeriumil on olemas üks MTÜ nimega Loodushoiu Keskus, kellele siis Keskkonnainvesteeringute Keskus (KIK) vajaliku lammutusraha (paar miljonit eurot) annab. 
Mitte kuidagi ei saanud nõustuda plaaniga, et kuskilt tuleb tundmatu MTÜ, kes Euroopa raha eest meie elukeskkonna ära rikub ehk Linnamäe paisjärve likvideerib ning seejärel lahkub nelja tuule poole. Meie aga elame ju siin edasi. Algas võitlus järve säilimise nimel.
Õnneks on ses võitluses olnud ka liitlasi. KIK keeldus Loodushoiu Keskusele raha andmast. Eesti Energia on kogu aeg seisnud selle eest, et elektri tootmine Linnamäe HEJ-is võimalik oleks, keskkonnamõjude vähendamiseks lasevad nad igal aastal tuhandeid lõhemaime paisjärve ning on suure kannatlikkusega talunud keskkonnaametnike survet. 
Appi tuli õiguskantsler, kes asus seisukohale, et alati ei saa esikohale seada kitsalt keskkonna huvi. On veel teisi huve, näiteks laiemalt elukeskkonna säilitamise huvi, kultuuriväärtuste kaitsmise huvi, sotsiaal-majandusliku arengu huvi jne. Riigikogu muutis 2016. aasta suvel veeseadust ja andis ministeeriumi alluvuses olevale Keskkonnaametile kohustuse kaaluda erinevaid huve. Vallale on olnud suureks toeks kohalikud inimesed. Üle 500 elaniku allkirjastas pöördumise vallavolikogu poole palvega säilitada Linnamäe paisjärv. Mitu kohalike moodustatud MTÜ-d on kirju kirjutanud ja järve kaitseks välja astunud. 
Vahepeal oli lootus, et olukord laheneb ja meie elukeskkond jääbki püsima. Nimelt tegi Keskkonnaameti peadirektor Andres Onemar 2014. aastal keskkonnaminister Mati Raidmale ettepaneku, et Jägala jõge on otstarbekas lõhejõena taastada ainult kuni Linnamäe tammini. Raidma nõustus ning määras, et taolise otsuse saab langetada peale keskkonnamõju hindamist. Siis tulid aga 2015. aasta Riigikogu valimised, minister vahetus ning vana joru algas jälle pihta. Ametnikud tahavad ikka järve likvideerida, sest euroliidu rahad vajavad kulutamist (muide, avalikele andmetele tuginedes on euroliidu rahaga toimetamine loodushoiu keskusele hästi mõjunud, nende arvel lausa poolt miljonit vaba raha) ning lõhed tahavad Jägala jões veel kaks kilomeetrit ujuda, enne kui Jägala juga nad peatab.
Vallavalitsuse ettepanekul kinnitas kultuuriminister Linnamäe HEJ paisu ehitismälestiseks ning märkis, et kõige paremini säilib ta töötavana ehk elektrit tootvana. 
Kahjuks ei taha Keskkonnaministeeriumi ametnikud midagi kuulda sellest, et tegu ehitismälestisega ning kaalutlusotsuse peab langetama Keskkonnaamet (kus on juba 2014 kirjalikult väljendanud, et Linnamäe paisjärv peab alles jääma). Alles augustis väljendas Keskkonnaministeeriumi asekantsler Markku Lamp end kindlas kõneviisis, et Eesti Energia vee erikasutusluba ei pikendata, sest lõhejõena taastamiseks tuleb järv tühjaks lasta ja siis niikuinii elektrit toota ei saa (artikkel Äripäevas).
Täna on Eesti Energial kehtiv vee erikasutusluba ning edasised otsused saavad langeda alles pärast keskkonnamõjude hindamist, mis on täna pooleli. Keskkonnamõjude hindamise järel tuleb Keskkonnaametil langetada kaalutlusotsus ning seadus otsesõnu ei luba jätta muljet, nagu oleks otsus juba ette ära tehtud. Kas kõrge ametnik kasutab oma ametiseisundit kurjasti ära ning mõjutab ametit otsuse langetamisel? Selline käitumine on kaugel õigusriigist. 
Lisaks oleme teada saanud, et Linnamäe paisjärve kaldal elavad ja järvel toituvad nahkhiired. Nemad on samuti looduskaitse all ning paisjärve veepeegel võib osutuda oluliseks nahkhiirte säilimise tagamiseks. Vastav info koos ettepanekuga üle vaadata Jägala hoiuala kaitse- eesmärgid on saadetud ka Keskkonnaministeeriumisse. Eks saame näha, kas ministeerium kaitseb ainult kalu või siiski kogu keskkonda.  
Mina aga luban, et jätkan igal juhul võitlust selle nimel, et Linnamäe paisjärv säiliks. Pean järve meie koduvalla elukeskkonna lahutamatuks osaks ning veel 500 inimese allkirjaga kinnitatud seisukoht ütleb sama.  
Veljo Haavel
kandidaat nr. 160